THE WAKHAN FRONT
Afghanistan 2014, Wakhan-området.
Kom hit.
Legg deg ned.
Her får du.
Søndre overvåkningspost til nordre.
Kom inn, søndre.
Kaptein, jeg ser en sivil person på vei fra byen mot grensen i sektor 43.
Det er Maleks sønn.
Ser dere? Han er på vei inn i deres sektor.
Hva faen?
Stopp! Stopp!
Bort herfra!
Innta posisjon.
Advarselsskudd kommer nå.
Goliath!
- Søndre post, ser dere hunden? - Svar nei, kaptein.
- JB, er hunden der? - Tror ikke det.
- Vi finner den ikke. - Vent...
- Skal du tilshura? - Nei, Lernowski.
Lernowski! Disse to skal til byen.
Ingen har sett den.
Spør hvorfor han var nede ved grensen, han vet at han ikke får være der.
- Det angår dere ikke, sier han. - Jo, han har ikke noe der å gjøre.
- Han vil ha penger for fårene sine. - Minn ham på at vi beskytter byen.
- Han bryr seg ikke. Han vil ha penger. - 100 dollar!
Jeg kan skrive ut en sjekk.
Hva sier Malek? Har jeg ikke alltid vært tydelig?
Fårene døde i deres piggtråd, så dere må betale.
- Jeg betaler ikke! - 100 dollar.
Nei. La oss ikke krangle. Vi dropper det.
Vi treffes igjen neste uke. Takk skal dere ha.
Ned!
- Hvor er de? - Klokken 12!
Jeg ser dem ikke!
William!
Søndre post, ser dere dem?
Svar nei, ingen visuell kontakt.
Skyttere i 43-7 eller 43-8. Hold dere nede, kaptein.
- Hvor er de? - Til høyre. Enda mer til høyre.
William!
Du er ikke truffet.
Benj!
- Rett frem. Klokken 12, langs åsen. - Jeg er klar.
To skyttere bak tredje stein. Nå!
Lengre til høyre. Kom igjen!
- Fyr! - Mer til høyre. Fyr!
Jeg må legge på. Elsker deg også.
Sett deg.
- Unnskyld for det som skjedde. - Glem det. Sånt skjer oss alle.
- Hvordan har kona det? - Bra. Jeg forteller ikke alt.
Jo mindre du sier, jo bedre. Nå er vel dagen her snart?
En gutt?
Ja. Jeg skal be Lernowski tatovere inn fødselsdagen hans.
Tek, vi kan ikke la ham gjøre det. Enten du eller jeg, men ikke han.
Jeg hater å ikke ha panserkjøretøy.
- Har du sett noen bli drept i et? - Nei.
Jeg så det i Kabul en gang. Vi måtte hente liket. Fy faen, Tek.
Fyren var som et puslespill. Småbiter overalt.
Fingrer i en hanske... Kjøttstrimler...
Et ensomt, forkullet kne i grusen.
Vi måtte plukke opp alt, bit for bit. Det tok oss...
Bax, hvor lang tid tok det?
Kanskje fire eller fem timer.
Da vi var ferdige, veide sekken mindre enn en mann.
- Han ble sprengt i småbiter. - Hva gjorde dere?
Kapteinen tok sekken og gravde opp litt jord for å fylle på med.
Vi forseglet sekken og kisten, så familien ikke kunne åpne dem.
Fyren ble sendt hjem sånn, med jord og alt.
Hva i helvete?
Nordre post til basen.
- Nordre post til basen. - Nordre, kom inn.
Mercier, la meg prate med kapteinen.
- Hva gjør de? - Bax.
- Nordre her, over. - Et dusin byfolk befinner seg på åsen.
- De brenner noe. - Har de nærmet seg postene?
Nei, de er igjen i sin sektor.
- Hva gjør dere? - Ingenting.
- Overvåk dem så lenge de blir der. - Oppfattet.
Nordre post. Hva skjer?
- Vi finner ikke Tek og Delcourt. - Hva?
Posten er tom. De svarte ikke. Jeg trodde radioen var ødelagt, -
- men avløseren kom nettopp, og ingen er der.
Når?
Nettopp. Jeg sendte ut alle, men vi fantikke noe.
Hva skjedde? Så dere noen sivile komme i nærheten?
Svar nei. De dro tilbake til byen. Deretter ble det stille.
Jeg forstår det ikke, kaptein.
De kan ikke ha gått uten at du har sett det.
Jeg forstår det ikke. Jeg slapp ikke sektoren av syne.
- Sovnet du? - Hvordan kunne du gå glipp av det?
De skulle aldri ha gått. Det må ha vært kontakt.
Kontakt?
De må ha hørt noe som fikk dem til å se etter, og da skjedde det noe.
Vi finner dem nok i et hull.
- Hvor var de sivile? - Oppe på åsen der.
Det er et får, kaptein.
Hadde du sist radiokontakt før eller etter dette?
Før, tror jeg.
Kaptein...
Bax! Løp etter dem.
Jeg tar dere alle sammen om jeg ikke finner soldatene mine.
- Ingen har gjort noe. - Hva gjorde ungene der oppe?
De tok fåret opp dit.
Hvorfor er du ikke på skolen?
- Han er fåregjeter. - Jaha. Greit, dere er alle fåregjetere.
Vis meg hendene dine. Se så!
Rene til å være fåregjeter.
Kroppsvisiter ham. Se om han har mobiltelefon.
- Han har ikke noe. - Hva gjorde dere der oppe?
- Brente fåret fra piggtråden. - Hvorfor?
Det ble ikke drept riktig, så de kunne ikke spise det.
Jeg skal ha beskjed om flere enn to menn går til dalen.
- Ingen går til dalen. - Han, da? Her om dagen?
Menn med får teller ikke.
Dere beskytter noen. Dere er redde. Det er Sultan, ikke sant? Hvor er han?
Om jeg så må brenne ned byen for å finne soldatene mine, så gjør jeg det!
Bare asken blir igjen.
Da gir vi beskjed til vi Kabul og anmelder deg, så blir du til aske.
Ikke bruk den tonen med meg.
Er det penger de vil ha?
Jeg vet ikke. Dette er ikke Kabul, det funker ikke sånn her.
- Få dem til å prate. - Tror du de tilhører al-Qaida, eller?
Her er forrige natts satellittbilder med 30-sekundersintervaller.
Fra det at byfolket går kl. 2.44 og avløserne kommer kl. 6.03 -
- er det ikke spor av aktivitet i sektoren, eller ved grensen.
Og to av dere holdt vakt.
- William? - Ja?
Gå dit bort.
- Hva har jeg gjort? - Gå dit bort.
- Her? - Litt lengre bort.
- Sett deg midt i leiren. - Her?
Det blir bra.
Se på ham.
- Ser du ham? - Ja.
Sersjantens tur.
Så enkelt kan man blokkere varmen. Ikke stol på alt dere ser i kikkerten.
Ingen flere sånne.
Vi har ennå ingen anelse om hva som har skjedd, om de lever eller ei.
Men vi skal finne dem. De som kjenner meg kan bekrefte -
- at jeg aldri har overgitt hverken personer, lik eller kjøretøy.
Vi gjennomsøker sektoren. Mine ordre er følgende:
Hold dere innen synsrekkevidde for gruppelederen, dag som natt.
Vi stenger postene og justerer lukene.
Ingen skal kunne komme seg inn eller ut.
Bevegelsessensorer skal sitte ovenfor hver stasjon.
Vi nevner ikke de savnede før vi har noe å fortelle familiene.
Det blir tøft, men jeg blokkerer telefonlinjen inntil videre.
Dere kan gå.
Jeg kjøper det ikke. Teppet fungerer ikke i bevegelse. Det lekker varme.
Hva skulle jeg si? Kanskje de har desertert.
For å få halsen skåret over i Pakistan?
Kaptein?
- Kan jeg spørre om noe? - Vær så god.
- Jeg vil ha en velsignelse. - En feltprest? Nå?
Om det blir kamp og noe skjer...
Holder ikke det der?
Velsignelser er til for de døde.
Det er kaldblodighet du trenger. Det kan få deg helskinnet hjem.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Wakhans krigere!
Denne sektoren er under internasjonal kontroll.
Vi er villige til å høre hva dere ønsker for å slippe gislene.
Vi ber om våpenhvile og forhandling.
- Lernowski, hva ser du? - En påle, kaptein.
- Beskriv den. Ingen piggtråd? - Nei, ikke noe annet.
- En meter høy, av metall og rusten. - Be Mercier bruke detektoren.
Ingenting å rapportere. Bare en gammel påle.
- Ingenting å rapportere, kaptein. - Ok, vi fortsetter.
Har du ikke blitt avløst?
Jeg flytter meg ikke før vi tar de jævlene.
Om jeg fikk bestemme hadde vi ikke fjaset rundt.
Hva ville du gjort, da?
Få byfolket til å prate.
Kom igjen, de brenner et får samme natt som soldatene forsvinner?
Innkommende sivilist!
Stopp! Bort herfra!
- Frankrikes soldater! Åpne porten! - Tåregass!
Åpne porten!
Hva er det for en klovn?
Gjennomsøk ham!
- Han er ubevæpnet. - Be ham identifisere seg.
Hans navn er Gulbbudin Bakhtawar.
- Har han sett mange menn uten klær? - Hva?
Spør om han har sett mange menn uten klær?
- Nei, men mange klær uten menn. - Slipp ham inn.
Han sier at obersten i Kabul har sendt ham.
Har du en beskjed til ham? Jeg tror at han mener bilder.
Tar obersten imot ham sånn her?
Alle kjenner ham i Kabul.
Gærne kristne typer som kaster røyk når han kommer for å hjelpe.
Det er bra.
Her er bilder av mine to soldater.
Han følger oberstens ordre og kommer tilbake når han vet noe.
Han må gå av motorsykkelen neste gang, holde opp hendene og vente, -
- så blir han ikke gasset eller skutt i hodet.
Oppfattet?
- Er det et ja? - Ja.
Spør når han tror han er tilbake.
Insha'Allah, men når?
Da så, se til at han kommer seg i vei.
Takk.
Søndre post til basen.
Søndre, over.
Han har dratt, han forlot sektor 43-9 kl. 21.45.
Oppfattet.
- Vil du ha? - Nei.
Hva er det som foregår?
Et dyr. Jeg går ut og undersøker.
Gjør det.
Ingenting å rapportere.
Der ligger den. Han ga den en skikkelig omgang.
- Har du mer sjokolade? - I vesken min.
- Hvor? - I øverste lommen.
- Går det bra? - Ja.
- Jeg så dem her om natten. - Hvem da?
Tek og Delcourt. I en drøm.
- De var i en grotte. De lå der og sov. - Og?
Det er alt. Det var bare rart å se dem.
Du må lære deg å holde munn.
Alle synes du burde knipe igjen og fyre løs når du blir tilsnakket.
Jeg må pisse. Ta over her.
Ben?
- Jeg var der! - Hvor?
- Der, sånn. - Sovnet du?
- Vi så ikke at detektoren ble tent. - Det var dagslys.
- Si sannheten. - Det var han som sovnet!
- Du lyver! - Han rørte seg ikke!
Du gir meg ikke noe valg, William. Til fangeleiren.
Hendene.
- De er i skytesonen min, hva gjør jeg? - Vent!
- Hva sier han? Khalil? - Jeg hører ikke.
Hva sier han? Oversett!
Han vil forhandle med deg. I morgen tidlig kl. 6.00, ved grensen.
Si at jeg aksepterer, men kl. 12, i fullt dagslys.
- Nå? - Han godtar vilkårene.
Jeg vil ikke ha deg der oppe. Du satte sektoren i fare.
Du blir forhørt av ledelsen.
Så drar du med neste transport. Det er best for oss alle.
- Det blir en utredning og du må vitne. - Hvorfor? Han var her, han sovnet.
- Det er mitt vitnemål. - Finn på en annen historie.
Dere trenger meg der oppe, vi må tilbake!
- Det er noe som pågår! - Selvsagt er det det.
Soldater drepes eller kidnappes.
Vi må tilbake dit, sove der og løse det!
- Før vi alle forsvinner! - Du har oversett noe.
Vi har alle oversett noe. Ta deg sammen.
Du skal skrive ned akkurat hva som skjedde, og skrive under.
Har du forstått?
Du har en del å forklare. Det blir ikke lett.
Men vi skal finne dem og dra hjem igjen.
Det er en kommunikasjonsmåte, en kode.
Ingen får ved pålen, sikkert. Får, fare.
- Hvorfor skyter vi ikke bare fåret? - Nei, vi avbryter. Vi snur.
Hør etter, vi trekker oss tilbake.
- Hvor er de? Hva ser dere der oppe? - Ingenting, kaptein.
- Han sier: "Hva vil dere?" - Jeg vil ha soldatene mine.
- Han vil ha sine menn. - Hvilke menn?
Ingen anelse.
Jeg vil ha bevis på at soldatene mine lever.
Han har ikke soldatene dine, men han vil forhandle om sine menn.
Er de ikke her, eller har han dem ikke i det hele tatt?
Han har ikke soldatene dine, men han tror at du har hans.
Be ham komme frem langsomt, så prater vi med blikkontakt.
Forsiktig, de kommer frem. Ingen skyter.
Dekk meg.
Hvem har hans menn, om det ikke er oss?
Spør hvor mange han har mistet, og hvordan.
Den som angriper med ukjente våpen skal få smake på Allahs vrede.
Spør om han er Sultan.
Det er han, og han lurer på hvorfor du spør.
Jeg sendte en mann til Pakistan for to dager siden for å forhandle.
En afghaner. Har han sett ham?
- Han har ikke sett noen. - Jeg foreslår en avtale.
Han får søke etter sine menn i min sektor, jeg etter mine i hans.
- Hva i helvete, Antarès? - Oversett!
Vi inngår våpenhvile. Ingen skyting før vi har funnet alle.
Han kan til og med gå til byen der oppe. Løgnerbyen.
- Hva sier han? - Han lates som han prater med noen.
- Er du sikker? - Ja, han prater med seg selv.
Vi kan ikke forhandle med talibanerne!
Han lyver. Vi kan ikke gjøre det.
Han vil ha en garanti.
Finner vi den som har mine soldater, finner vi hans også.
Du må sverge.
Jeg sverger. Hans tur.
Han sverger, men skjærer hodet av deg om du sviker ham.
Hør etter, alle sammen. La dem passere.
- Skal vi gå dit? - Vi avventer.
Allah kan ikke forhindre flere branner eller angrep.
Men det kan jeg.
Allah er stor.
Malek, vil du ikke byens beste?
Det er ikke jeg som bestemmer hva som skjer.
Det er deres krig, vi kan ikke hjelpe dere.
Vil dere ha talibanerne her, eller landets hær?
Jeg vil ingenting. Allah bestemmer, og...
- Og? - Faen ta dere.
- Dette er meningsløst. - Kaptein! Se!
- Den sto i hjemmet deres. - Hvor har dere fått den fra?
Sønnen hans fant den i dalen.
Her fant han motorsykkelen. Ingen var her.
Jeg vil høre alt dere vet. Om det så tar hele natten, skal dere fortelle.
Stikk! Dere kommer også til å forsvinne som hunder!
- Din jævel! - Han prøver å forulempe deg.
Ta det rolig! Det holder!
Han vil at faren skal plukkes opp fra bakken.
Han prater om du hjelper faren opp.
Ikke på bakken, på motorsykkelen!
Jeg lytter. Hva er det som foregår?
Dette er Allahs mark.
Er dette det du vil?
Han har ikke gjort noe.
Så dette er Allahs mark?
- Sersjant, "Allah" er alt du får. - Oversett.
- Ja. - Hvor langt strekker Allahs mark seg?
Forbi fjellet, og så tar det slutt.
Ligger leiren og byen på Allahs mark?
Nei.
Er det forbudt å gå her?
- Man kan gå, men ikke sove her. - Hvorfor? Hva skjer da?
- Da tar Allah en tilbake. - Slutt.
Spør når det startet. Var det da soldatene kom?
- Nei, mye tidligere. - Når?
Kom hit.
Gi dem til ham.
Der inne. Nei, der.
Hvorfor fører man får dit? Det er ikke gress der.
- Det er der Allah tilgir. - Hva skjer da?
- Man blir tilgitt. - Er det alt?
Han leverer ikke tilbake mennene?
Jeg tar et får til Allah, det forsvinner og jeg blir tilgitt.
Nei, det står der en hel dag, før det tas til byen og får hodet skåret av.
Tenk om Allah tar det.
- Allah tar ingen får. - Hvordan det?
Det sover ikke på bakken.
Jo, det gjør det. Alla får sover på bakken.
Om fåret er ensomt, blir det engstelig og sover stående.
Og hunder?
Hunder sover på bakken, så de forsvinner.
Se her. Jeg legger meg ned sånn og sovner.
Ikke gjør det.
Mens jeg sover her kommer en mann og dreper meg i løpet av natten.
Han fører meg bort og brenner meg. Oversett.
Du sier: "Allah tok ham", men det var en mann som drepte ham.
Du ser ikke Allah gjøre det, så du kan ikke være sikker.
- Jo, det kan jeg. - Hvordan kan du være sikker på noe -
- du ikke ser og aldri kommer til å se?
Se der borte. Det er mørkt og man ser ikke mennene.
Men med kikkerten ser man dem.
Bare fordi du ikke ser dem, betyr det ikke at de ikke er der.
Det er bare mørkt, og du har ikke kikkert.
- Kaptein, det er baseleiren. - Ja?
Kaptein, William har rømt.
Han tok motorsykkelen.
William!
Der!
Det er låst.
Det er hans, kaptein.
Sovepiller.
- Vi må vekk herfra! - Kaptein, jeg går ikke tilbake.
- Vi må slå tilbake. - Mot hvem?
Vi trenger bevis. Fakta.
I fem dager har vi lett etter bevis. Vi har fulgt ordre.
Fire soldater er borte og talibanerne er tilbake.
- Det er uforklarlig. - Vi mangler bare forklaringen.
Fortell hvordan du tenker, Antarès.
- Vi kjenner ikke fienden vår. - Hvordan kan vi da slåss?
Jeg har fått nok. Jeg gir beskjed til familiene og ledelsen.
Ikke rør det der.
Klokken er 11.00, det er onsdag. Siste transporten går i morgen kl. 8.
Reis med den, om dere vil. Men bestem dere nå. Dere får ingen ny sjanse.
Velger dere å bli, er en ting sikkert.
Uansett hva som hender, så er og blir jeg deres befal.
Oscar Varennes, feltprest. Hyggelig, kaptein.
35. Regiment, 4. Kompani.
- Hvor lenge har dere vært her, kaptein? - I noen uker.
- Noen kamper? - Ikke direkte.
Bare et delikat oppdrag.
- Har de sagt noe? - Nei, det er akkurat det.
Jobben min er å observere folk og se om de er på grensen.
Dine menn er på vei til å bryte sammen.
- Gjør jobben din. Forsikre dem. - Forsikre dem?
Tror du Gud er en kosebamse man klemmer om natten?
Jeg vet ikke, si til dem at... Gud er kjærlighet.
Se på all driten som skjer rundt deg. Hvordan kan du si sånt?
Nå holder det. Du reiser med transporten kl. 8.00 i morgen.
"Mens mennene lå i dyp søvn hørte jeg en stemme."
"Den hvisket og sa: 'Menneskets liv på Jorden er som soldatens.'"
"Hans dager ligner en leiesoldats."
"Jeg var rolig, Han ristet i meg. Han grep meg rundt nakken og knuste meg."
"Han skjøt på meg som på en målskive. Han angrep, gang på gang."
"Han kastet seg over meg som en kriger. Det er Han som jager meg."
"Han har delt meg i biter og behandlet meg som sin fiende."
"Hans soldater mobiliserer og slår leir rundt mitt telt."
"Snart skal jeg sove i støvet."
"Han skal lete etter meg, men da er jeg borte."
- Har dere dekning? - Ja.
En satellittsamtale.
- Hvem er det? - Williams kone, det er til deg.
- Hvordan fikk hun dette nummeret? - Ingen anelse.
- Hallo? - Kaptein Bonassieu?
- Hvordan fikk du tak i dette nummeret? - William ga meg det.
Jeg vil fortelle at barnet er født.
- Dette er en militær linje. - La meg prate med ham.
- Jeg forteller det. - Jeg vil gjøre det.
- Det går ikke. Jeg legger på nå. - Vent!
Ha det.
Antarès? Hva er det som foregår?
Legg deg ned, så jeg kan se deg.
Antarès!
Ingen fare. Det går bra.
Jeg klarer dette.
Du er alt for lettskremt.
Det kommer til å skje.
Det er bare et tidsspørsmål.
Jeg har ikke sovet på flere dager.
Når jeg gjør det, drømmer jeg samme drøm. Jeg ser dem...
Hvem?
Delcourt, Tek, Benj, William.
De sover i en grotte under grensen.
William satte griller i hodet på deg.
- William? - Han fortalte om den drømmen til meg.
Han fortalte alle om den.
Han fortalte ikke om den til meg. Ingen har fortalt meg noe.
Han ber oss gå herfra. Han var her først.
Hvem tegnet sirkelen?
Det gjorde han.
Hva er det inni?
- Det er stedet fra suren. - Hva da? Hvilken sure?
Folket i grotten. Byfolket har fortalt ham det.
Gjør en avlesning.
Den svarte sensoren først.
Nå?
Det er et hulrom tre meter ned.
Og det høyeste punktet?
Det er en kulvert her i nærheten.
Sersjant, vi har aktivitet her.
De vil se hullet.
Ja, men uten våpen.
De er redde.
- For hva? - For hva de skal finne.
Det er historien om noen menn som flyktet fra byen.
De gjemte seg i en grotte og ba Gud om hjelp.
Gud lot dem sove i mange år.
Noen mener de var fire, andre sier fem.
Visse hevder at det var syv menn og en hund.
En hund?
Ja, det var en fåregjeter med hund som de traff langs veien.
Hunden sovnet utenfor grotten med potene utstrukket.
Man kunne se tennene dens.
Øynene var åpne som om den voktet grotten, -
- til tross for at den hadde sovet i flere år.
Og da de våknet...
Vi fortsetter. Flytt ned alle tingene.
Vi har prøvd, det er ingen der nede.
Jeg så det i en drøm. De må være her.
Hvordan skulle det være mulig? Det finnes ingen vei inn eller ut!
Vi går, før F-16 kommer hit.
- Khalil? - Jeg forstår ingenting.
Han sier jo noe.
Du har mistet kontrollen. Kapteinen er verre enn en geit!
Hvordan skal han kunne binde geiten sin i denne røren?
Er du fornøyd nå?
Du kommer ikke til å finne dem. Det kan ingen gjøre. De er borte!
Nå må vi fylle hullet.
Kaptein Bonassieu, jeg har ikke hørt fra William på en uke.
Ingen svarer i leiren. Det går rykter her.
Familiene prater om kamper og om gisler.
Jeg vil vite om det har skjedd noe, eller om han er i fare. Straks.
AFGHANISTAN: ISAF-TROPPER FORLATER LANDET
- Hva gjelder det? - Det har startet.
- Hva da? - Det er Han.
Hør nøye etter, kaptein.
Først fantes det ingenting, ikke engang steiner.
Så skapte Han trærne...
...dyrene...
...kvinnene...
...mennene, du og jeg.
Men nå er det over. Han tar oss tilbake, en etter en.
Det starter her, men det kan skje andre steder også.
Snart gjelder det overalt. Alle sammen!
Han tar barna...
...fedrene, mødrene.
Snart er det ikke noe igjen. Ingen mennesker.
Noen kommer til å rope... men ingen svarer.
Jeg er redd, kaptein. Det skremmer meg.
Antarès!
Hent fire stykker og slå dem.
Hva?
Sarah, kampene har startet igjen. Jeg kan ikke prate om det.
Det er ikke noe å si. Ingen her kan si noe.
Alle kjemper, holder munn og lukker øynene.
Så selv jeg holder munn og lukker øynene.
Jeg lukker øynene nå, Sarah.
Jeg er usynlig. Jeg lever her i fjellene, i frykt.
Jeg er der i hjemmet vårt, ved siden av deg og barnet vårt.
Jeg åpner øynene og lurer på om det var virkelig.
William, jeg kjenner deg ikke igjen. Jeg kjenner ikke igjen ordene dine.
Hva er det som foregår?
Du sa at kampene var over, at du skulle være hjemme om noen dager.
Moren din og jeg så nylig bilder derfra.
De sier at flere er drept.
Mange soldater kommer gjem i stillhet, uten evne til å prate.
Kom tilbake til oss, William. Tilbake til meg.
Hvil.
Kaptein Bonassieu, -
- ved å utsette dine soldater for egen ild har fire av dem dødd.
Ifølge paragraf I-456B -
- anholdes du herved og stilles for den internasjonale domstolen.
I vente på etterforskningen vil du sitte i arresten.
Givakt!
Sarah, angrepet startet i natt.
Rundt meg hører jeg skrik og lyden av våpen.
Jeg puster dypt og synker langsomt vekk.
Jorden kaller meg tilbake, -
- som en ulydig sønn som har vandret altfor lenge.
- Jeg hører de døde tale. - For Tek.
- Våre døde. - For Delcourt.
- Alle våre døde. - For Benj.
- De kjenner meg. - For William!
De kaller meg hjem.
Sarah, jeg sover ikke.
Jeg er ikke borte, jeg har ikke forsvunnet.
Jeg er fraværende.
Jeg venter på deg bak en dør.
I en verden inni verden, en verden ved siden av verden.
En verden som omgir verden.
Tekst: I Thorsen